A pénz mást jelent egy milliárdos számára.
Egy átlagos amerikaihoz képest egy milliárdos
úgy utazik magánrepülővel, mintha metróra szállt volna.
Egy Lamborghini annyiba fáj, mint másnak egy játékautó.
Úgy vásárol saját szigetet, mintha házat előlegezett volna le.
A milliárdosok nem az 1%.
Inkább a 0,0001%.
Mi a legrosszabb a gazdagságban?
Semmi.
Tényleg semmi.
Egy telefonjukba kerül találkozni világi vezetőkkel.
Legalább egy tucat közülük világi vezető.
...jobb idők jönnek.
A kínai partlamentben mintegy száz képviselő milliárdos.
Egyre több a milliárdos.
1987-ben hozzávetőlegesen 140 milliárdos volt.
2019-ben tizenötször annyi a milliárdos,
és mintegy harmincszor akkora,
összesen 9 billió dolláros vagyonnal.
Ha a milliárdosok országot alapítanának,
az a világ nyolcadik leggazdagabbja lenne.
Ezek az emberek hihetetlen vagyonnal rendelkeznek,
és a világ számos területén hatalmas a befolyásuk.
Befolyásuk az egyenlőtlenség és manipulált rendszer jelképévé tette őket,
és világszerte tüntetéseket és politikai mozgalmakat robbantott ki.
Szerintem az emberek megunták, hogy olyan világban élnek,
ahol kevésnek sok van, és soknak kevés.
De sok milliárdos
életünket megváltoztató találmányokkal tett szert vagyonra.
Többé-kevésbé.
Miért van ma több milliárdos, mint valaha?
És ez jót vagy rosszat tesz a világnak?
A gazdagok élete egyszerű és csupa elegancia.
A pénz túl értékes.
Eladva!
A szupergazdagok és a középréteg
közötti szakadék drámaian nő.
Nyitom az ajtót a következő milliárdnak.
Mihez kezd a plusz pénzzel?
Vállalatokat építek, és támogatom az új dolgok feltalálóit,
legyen az közösségi média vagy rakéta.
Nem lehet végtelen sokat enni.
Nem lehet egyre nagyobb és nagyobb háza.
Több aranyszabályra, kevesebb arany vakította polgárra van szükségünk.
MILLIÁRDOSOK
Szégyellem beismerni, hogy mióta szerepeltetek gazdagokat a címlapon.
Luisa Kroll segít összeállítani a milliárdosok legnépszerűbb ranglistáját.
1981 körül, amikor elkezdtük írni a listát, tudtuk,
hogy az ország mely pontjain találjuk a gazdag embereket.
Például Texasban, az olajmágnások államában.
És a Szilícium-völgyben, ahol a technológia virágzott.
Illetve New Yorkban,
ahol a városban sétálgatva osztották fel egymás között a dolgokat.
Kiderült, hogy a vagyonosak felkutatása nem egyszerű.
Nem sokan bíztak benne, de végül
1982 szeptemberében sikerült publikálni az első Forbes 400 listát.
A valaha volt első ranglistán John D. Rockefeller 11 örököse szerepelt.
John D. Rockefeller az 1800-as években,
az úgynevezett aranyozott korban élt,
amikor napvilágot láttak az első, önerőből lett milliárdosok.
Mai értékre átszámítva Rockefeller és Carnegie
kétszer olyan gazdag volt, mint ma
a világ leggazdagabb embere.
Erre a korra nem csupán az elképesztő gazdagság volt jellemző,
de a masszív korrupció is.
Az "aranyozott kor" kifejezés Mark Twaintől származik.
Arra utal, hogy bár a vagyon látszólag ragyogó, belül rothad.
Carnegie, Vanderbilt és Rockefeller politikai kapcsolataik,
az iparágak megszilárdítása és a dolgozók kizsákmányolása révén
gazdagodtak meg, miközben alig adóztak.
Azelőtt nehéz volt felmérni a vagyont,
de valószínűleg csak az uralkodók voltak nagyon gazdagok,
például Augustus Caesar római császár,
Vu császárné kínai uralkodó
vagy I. Musa Mansa, a Mali Birodalom uralkodója,
akinek az egyik legnagyobb aranylelőhely állt a fennhatósága alatt.
Vagyona olyannyira legendás volt,
hogy arcképe az egyik legjelentősebb középkori térképen is szerepel.
De az aranyozott kor iparmágnásai másként gazdagodtak meg.
Sikeres vállalatokat alapítottak.
Az akkori masszív vagyonosodás az első kontinens-szintű gazdaság
egyesült államokbeli kialakulásának
és a nagyvállalatok létrejöttének tulajdonítható.
Az egyik ilyen volt a több mint 200 000 mérföldnyi vasúti pályát építő
Vanderbilt's vasúti társaság, mely elsőként kötötte össze a kontinenst,
és tette az Egyesült Államokat gazdasági szupererővé.
A milliárdosok számának mai növekedése a virágzó globális gazdaságnak köszönhető.
Az egész világ gazdagodásához hozzájárult.
Az egyenlőtlenség globális szinten hanyatlik.
Ezt főként a szegény országok
gyors növekedése idézi elő.
Az elmúlt évtizedekben egyetlen ország sem fejlődött úgy, mint Kína.
Kínában 40 vagy 50 évvel ezelőtt
az emberek többsége mélyszegénységben élt.
A kommunista kormány az úgynevezett szocialista modernizmust követi.
A mélyszegénység szinte teljesen eltűnt Kínából.
1978. előtt nem voltak kínai milliárdosok.
2017-re Kína heti két új milliárdost adott a világnak,
és az Egyesült Államok után ott volt a legtöbb milliárdos a világon.
Nem meglepő látni, hogy a vállalkozók meggazdagodnak,
és hogy vagyonuk gyorsan gyarapszik.
Hasonló a történet Indiában is.
Fellendülő gazdaságuk több tíz millió embert emelt ki a szegénységből,
és száznál is többet tett milliárdossá.
Ők a jelen milliárdosai.
A vagyoni különbség közöttük is jelentős.
Legtöbbjük, 94%-uk vagyona
tíz milliárd dollár vagy kevesebb.
Öt százalékuk vagyona 10 és 30 milliárd dollár közötti,
míg a maradék 1% megamilliárdos
30 milliárdot meghaladó vagyonnal.
Ránézek az emberekre, és mondom:
"A fenébe is, sokkal gazdagabbak nálam."
De aztán rájövök, hogy jobb, ha befogom.
Bár a legtöbb milliárdost nem a technológia iparága szülte,
onnan kerül ki a legtöbb megamilliárdos.
Azt mondjuk, a nyertes mindent visz.
A digitális termékek létrehozása nem kerül sok emberi munkába,
mégis hamar betörnek a globális piacra.
A Google okkal jelent egyet az internetes kereséssel.
Azon keresztül történik a keresések 90%-a,
alapítói pedig 2019-ben a világ 10. és 14. leggazdagabb emberei.
A Facebook több felhasználóval rendelkezik,
mint bármely, akár hozzá tartozó platform,
és alapítója a világ 8. leggazdagabb embere.
És az Államokban az online vásárlások közel 50%-a az Amazonon történik.
2019-ben az Amazon alapítója, Jeff Bezos volt a világ leggazdagabb embere.
A celeb milliárdosok, például Oprah, Kylie Jenner
és Michael Jordan a ranglista alján vannak,
és egyikük sem azért került fel rá, amiért ismertté vált.
Michael Jordan 90 millió dollárt keresett kosárlabdásként,
de vállalati részesedései és a kosárlabdacsapat
tulajdonjoga mintegy 1 millárdot ért.
Munkájának köszönhetően vált milliomossá, de a tőkéje tette milliárdossá.
Tőkének minősül minden olyan tulajdon, amely pénzt hoz.
Egy ház is lehet tőke.
A részvény is lehet tőke.
Az arcképed is lehet tőke,
ha Michael Jordan vagy.
A gyógyszer- vagy technológiai szabadalom szintén tőke.
És a Mickey egeret védő szerzői jog is.
A Disney közelében nőttem fel, és ez sok mindent maga után vont.
VAGYONA: KILENC SZÁMJEGYŰ
Nem válhatsz milliárdossá normál fizetés és a jövedelemadó megfizetése mellett.
Egyszerűen kizárt.
A tulajdonjog az, ami vagyont teremt.
A legtöbb gazdag ember ugyanúgy munkával tett szert vagyonára.
De minél gazdagabb valaki, a bevétel annál kevésbé származik munkából,
és annál inkább tőkéből.
A 0,0001% erre kivételes példa.
Tágan fogalmazva, a gazdaságban termelt bevétel aránya a munkától
a tőke irányába mozdult el.
Ez a legalapvetőbb tényező.
Ennek oka, hogy a globális márkák nem csupán globális piaccal,
de globális munkaerővel is rendelkeznek,
ugyanakkor csökken az emberi munka szükségessége.
Vegyük a textilipart.
Az elmúlt két évszázad innovációi teljesen átalakították.
Ezek tovább fokozták a termelékenységet és a bevételt.
A ruhagyártás ma szinte kizárólag fejlődő országban történik,
ahol a munkaerő olcsóbb.
És gépek kezdik egyre inkább helyettesíteni az emberi munkát.
Ez egy szövő robot.
Automatizálja azt, ami valaha kézügyességet igényelt.
Annyi inget sző óránként, mint 17 gyári munkás.
Hozzájárul a fogyasztói ár csökkenéséhez és a profit növekedéséhez.
A tőketulajdonlás,
különösen a vállalati résztulajdonlás
erősen koncentrált.
Tökéletes példák a H&M, Zara és Walmart globális márka
milliárdos tulajdonosai.
És amint valaki ilyen tőkével rendelkezik, határ a csillagos ég.
A pénz pénzt termel.
Mintha bezárnánk egy szobába,
ahol együtt sok pénzbébit csinálnak.
Nagyjából így működik.
Amint Edgar Bronfman Sr., a Seagram vagyon örököse mondta:
"100 dollárból 110-et csinálni munka.
100 millióból 110 milliót elkerülhetetlen."
Ennek oka, hogy ha valakinek 100 dollár megtakarítása van,
azt könnyű elkölteni, és nehéz befektetni.
De 100 millióból könnyen lesz 110, ha egy éven át
a részvénypiacon ül, és ehhez a kisujjunkat sem kell mozdítani.
Rövid idő, mindössze néhány generáció alatt
egy vagy több dinasztiával fogjuk szemben találni magunkat.
És ha azt nézzük, milyen hatalma van a pénznek a politikára,
ez nem egy örömteli dolog.
Egy becslés szerint
a milliárdosok 13%-a örökölte a vagyonát,
56%-a pedig maga teremtette.
De nehéz éles határvonalat húzni közéjük,
mert azok, akik pénzt örökölnek, dolgoznak a gyarapításán.
Ők teszik ki a világ milliárdosainak mintegy 30%-át.
2014-ben előrukkoltunk az önerő pontszám fogalmával.
Egyest kapott az, aki örökölte a pénzét,
és semmit nem csinált vele, csak ült,
és közben bonbont evett.
Tizet pedig a koldusból lett királyfik.
Ebbe a kategóriába tartozik például Oprah Winfrey.
Idén pedig Kylie Jenner is, ami nagy visszhangot váltott ki.
Lényegében rájött, hogyan teheti pénzzé Instagram-sikerét és családja hírnevét.
Ő a legfiatalabb önerőből lett milliárdos.
Sokan úgy vélik, Kylie titulusához lábjegyzetet kellene fűzni.
Amikor nem valaki mástól kapod, akkor az már önerőből szerzett.
Aki ezüstkanállal a szájában születve lesz sikeres, az nem önerőből szerzett.
12,4 MILLIÁRD DOLLÁR
Az egyéb módon önerőből szerzett vagyon is vitatott.
Amikor orosz milliárdosokat, oligarchákat kezdtünk el
szerepeltetni a listán, nem tudtuk, hogyan nevezzük őket.
Sokan kleptokratáknak hívják őket.
A görög "kleptes" (tolvaj) és "kratos" (erő) szavakból ered.
Az ország természetes erőforrásaiból meggazdagodó,
politikai kapcsolatokkal bíró emberekre utal.
Ez történt 1991-ben is, amikor megbukott a Szovjetunió.
Oroszországban jelenleg közel 100 önerőből lett milliárdos él.
Nem volt külön kategóriája azoknak, akik – mondhatni –
könnyen szerezték a vagyonukat, lopással vagy a kormánnyal összejátva,
vagy nevezzük akárhogy.
A vagyonszerzésben kulcskérdés az, hogy helyes vagy helytelen módon történik.
Mások kárára gazdagszol meg?
Vagy gyarapítod a vagyonod,
és közben visszaadsz belőle a társadalomnak is?
A vagyonszerzésnek ez a két alapjaiban eltérő módja van.
Az aranyozott korban a milliárdosok sokat adtak vissza a társadalomnak.
Mint például Andrew Carnegie.
A közítélet szerint:
az, ki gazdagon huny el,
kegyvesztettként távozik.
Szégyen volt, ha egy gazdag ember magával vitte a vagyonát a sírba.
Ezért van az, hogy bármerre járunk, ott van
Carnegie neve: Carnegie Intézet, Carnegie Könyvtár, Carnegie Hall
és Carnegie Mellon Egyetem.
Itt tükröződik a visszaadás hagyománya.
Ez a hagyomány ma is él.
Legalább 200 milliárdos fogadta meg a Giving Pledge aláírásával,
hogy vagyonának legalább felét eladományozza.
Kormányok által gyakran támogatott ügyek mellé álltak,
mint amilyen a fertőző betegségek leküzdése,
az olimpiai létesítmények felépítése
– mint a 2014-es Sochi téli játékok idején az orosz milliárdosok –
és megfizethetővé tenni a továbbtanulást.
A családom adománnyal igyekszik kisegíteni őket a diákhitelből.
Vagy rendbehozni a kritikus infrastruktúrát.
Amiben Michigan állam és Flint város csődött mondott,
azt Elon Musk milliárdos...
...segít a vízkrízis idején...
...a szavát adta, hogy minden otthonban tiszta víz lesz.
Sokat tanakodtak, hogy miként gyűjthetnének 55 millió dollárt
a gazdagoktól a vízprobléma megoldására.
De én bőszen elleneztem.
Nagy volt az összefogás és a jótékonykodás,
ami – persze – jó,
de ez strukturális probléma.
Nem szerettem volna, hogy a városlakók felelősségre nem vonható
magánszemélynek legyenek kiszolgáltatva,
aki vagy megoldja, vagy nem az infrastruktúra,
az országvezetés, az alapvető emberi jogok problémáját.
A kormányok adók révén gyűjtenek pénzt a közszolgáltatásokra,
de a gazdagabb országokban
a munkajövedelemre kivetett adó magasabb, mint tőkejövedelem esetén.
Az adórendszer úgy döntött,
többet kér a munkáért, mint a tulajdonjogért.
Nem okoz gondot csekket írni,
tényleg nem.
Nem azt mondom, hogy 90%-os adót kellene fizetnem,
mert akkor nem tudnám azt csinálni,
amit eddig, vagyis vállalkozásokba, start-upokba
és a filantrópiába fektetni.
Még ha egy ország meg is akarná növelni a gazdagok adóját,
a mai globalizált világban aligha kivitelezhető.
Az offshore pénzügyi rendszer leginkább
egy ökoszisztémához hasonlítható.
Sok kisméretű ország és néhány nagyobb ország
saját jogbirodalmat hoz létre.
Ilyen az adófizetés megkerülése.
Ez a Kajmán-szigetek specialitása.
Van egy épületed a Kajmán-szigeteken,
egyetlen épület,
amely 20 000 cégnek "ad otthont".
Egy postai cím az egész, mellyel kihasználhatják
a Kajmán-szigetek nyújtotta adómentességet.
Csökkent vállalati adó vár Luxemburgban vagy
az USA Delaware államában.
Az öröklési illeték megkerüléséhez
a legkedveltebb úti cél az európai Jersey-sziget.
A Cook-szigetek,
gúnynevén "Crook", vagyis csaló szigetek
szakterülete segíteni az embereknek elrejteni vagyonukat a hitelezők elől.
Ez minden, amit tesznek.
A világ 2016-ban betekintést nyert ebbe a rendszerbe.
Országokat renget meg, hogy kiderült, miként rejtik el a gazdagok a pénzüket.
Csak Panama-akták néven emlegetik.
Pontosabban tizenegy millió Panama-akta van.
A Mossack Fonseca panamai ügyvédi iroda szivárogtatta ki.
A Paradicsom-iratok kiszivárog...
...leleplezte, hogy a világ leggazdagabb és legnagyhatalmúbb emberei...
...offshore számlákra rejtik pénzüket.
Az egyik nagy pofon az volt, amikor napvilágra került
az érintettek listája.
Voltak ott különféle sztársportolók,
például Lionel Messi,
színészek, mint Jackie Chan,
sőt, Erzséket királynő és a Lordok Házának néhány tagja is.
Ám a legnagyobb sokk a számok láttán érte az embereket.
Egy skandináv országokban végzett elemzés szerint a legtöbben
elmulasztják kifizetni adójuk 5 vagy kevesebb százalékát.
A leggazdagabb 0,01% mintegy 25%-ot nem fizet ki.
Összességében a világ GDP-jének 10%-val egyenlő összeget
rejtettek el offshore bankszámlákon.
Ez több billió dollárt jelent.
Oroszország bukott a legnagyobbat.
A 0,01% vagyonuk több mint felét rejtette el offshore számlákon.
Ez óriási adóbevétel-kiesést jelent a közszolgáltatások
és az olimpiai létesítmények számára.
És az érintettek valószínűleg segítséget is kaptak ehhez.
Nem úgy kell elképzelni, hogy jachton ülve lapozgatják
a Kajmán-szigetek adótörvényeit.
A gazdagok embereket bérelnek fel erre,
mint ahogyan a takarításra,
a háztartásvezetésre, a főzésre vagy a gyerekfelügyeletre.
Bár a milliárdosok nemzete a világ nyolcadik leggazdagabbja,
sok értelemben mégis nemzet nélküli emberek.
Szakértők segítségével bármely állam
jogrendszerét választhatják.
A globalizáció révén számos kiskapu nyílt meg a pénz elrejtésére.
Ez itt a Billionaires' Row,
New York luxus felhőkarcolókból álló, Central Parktól délre fekvő negyede.
New Yorkban van a legtöbb milliárdos a világon.
New York milliárdosai megvásárolják
ezeket – az enyhén szólva –
luxus lakásokat több tíz millió dollárért.
Az átlagos eladási ár kicsit több mint 18 millió dollár,
és az ügyfeleink vagyona
átlagosan több száz millió és milliárd dollár között mozog.
A New York-i ingatlanpiac
részese a vagyon törvény előli elrejtésére, a pénzmosásra
és más, közel sem törvényes dolgokra
épülő ökoszisztémának.
Azok, akik égbe nyúló,
bombabiztos pénzmegőrzőre vágynak,
ingatlant vesznek, és így biztonságban tudják pénzüket,
minden bizonnyal a saját országuktól távol,
ahol valószínűleg megadóztatnák, elvennék, vagy ahol bizonytalan a holnap.
2018 elején
a tízmillió dollárnál drágább lakások 72%-át kft.-k révén
vásárolták meg, és így a vevő láthatatlan maradhatott.
Elég alapítani egy kft.-t vagy vagyonkezelőt
vagy egy vagyonkezelő tulajdonában lévő kft. alá tartozó kft.-t.
Szinte lehetetlen kideríteni,
ki a végső tulajdonos.
És ez csak az egyik oka annak,
amiért nehéz fellelni a milliárdosokat,
vagy megállapítani, hogy
hányan vannak és mekkora a vagyonuk.
A kormányok nem követik nyomon a vagyont globális szinten,
így a Forbes és más listák a legjobb iránymutatók,
pedig azok sem megbízhatóak.
Szerintem a Forbes 400
vagy a többi hasonló közzétett ranglista erősen félrevezető.
Nyilvánosan elérhető információkra alapulnak.
Ha valakinek az elsődleges bevételi forrása
részvénytársaság részvényeiből származik,
elég kikeresni a birtokolt részvények számát,
megszorozni az árukkal, és ha túllépi az egymilliárdot,
voilà!
De a világon sokan más forrásból gazdagodtak meg.
A legtöbb milliárdos
vagyonának kétharmada magánbevétel.
Talán azt sem tudják, mennyi pénzük van.
Nelson Bunker Hunt olajmágnás mondta egyszer az USA kongresszusa előtt:
Tudja, hogy ön mennyit ér?
Azok, akik tudják, általában nem sokat.
Nos, ez... Teljesen igaza van.
Ha nem nyilvánosan értékesített tőkét vásárolsz, minden azon múlik,
hogy te mennyire becsülöd az értékét.
A politikusok közül is sokan ezt teszik.
Donald Trump és édesapja szerepeltek a legelső Forbes 400 listán.
És már akkor, az első kiadásban szerepelt egy megjegyzés, hogy
"vagyonukat 500 millió dollárra teszik".
Vannak, akik a Forbes címlapjára vágynak.
Előnyük származik abból, ha gazdagként ismerik el őket,
de van, akit ez nem vonz.
Tehát még a Forbes is elismeri, hogy alábecsüli a világ vagyonát.
Mindig azon tűnődünk, hogy vajon mennyit hagytunk ki.
Beismerem, ez a kérdés gyakran tart ébren éjszaka.
Az aranyozott korban
az első milliárdosok nem csak eladományozták pénzüket.
A kormány is közbeszólt.
A progresszív korszak
új szabályozást hozott,
felbontva az olyan nagy vagyonkezelőket, mint a Standard Oil.
Ezért nevezték T. Roosevelt elnökségének idejét a vagyonkezelői temetőnek.
Egy globalizált világban a vagyon kézben tartása kicsit más.
Az Európai Unió feketelistára tette az adóparadicsomokat.
Az eredményekre azonban még várnunk kell.
Az USA-ban a bal oldali politikusok a gazdagok
fokozottabb megadóztatásáért lobbiznak,
amit a legtöbb amerikai, sőt,
néhány milliárdos is támogat.
Több adót kellene fizetnem.
Támogatja a gazdagok adónövelését?
Persze!
Az adórendszer mérlegének nyelve a gazdagok felé billen,
a középosztály ellen. Tennünk kell valamit.
Az, hogy miként teszel szert vagyonra,
releváns közpolitikai kérdés.
Az erkölcsösség...
az magánügy.
Csak rád és a papra tartozik.
A milliárdosokhoz való viszonyunk különös.
Celebbé tettük őket, ha nem is voltak azok.
Nagyhatalmúvá tettük őket.
És nagyszerű dolgokat művelnek a pénzükkel,
olykor hatékonyabban, mint a kormányok.
Én nem az egyének miatt aggódom.
Hanem a rendszer miatt, mely megengedi a bevétel- és vagyonbeli egyenlőtlenséget.
A milliárdosok ezen nemzete hamarosan a világ leggazdagabbjává válhat.
És bár a pénzük nem egy országban van,
mi mind az ő országukban fogunk élni.
A feliratot fordította: Egeresi Andrea Tünd